Uploaded by Sylvesteri
YÖ VOODOO―SAARELLA
Minä kuljin zombin kanssa.
Omituista sanoa niin.
Vuosi sitten en edes tiennyt, mikä zombi on.
Olisin pitänyt sitä jonain outona, pelottavana ja jopa hassuna.
Kaikki alkoi tavallisesti. ―Olette siis naimaton.
Mikä oli opetussairaalanne? ―Memorial täällä Ottawassa.
Viimeinen kysymys on hieman epätavallinen.
En tiedä, mistä aloittaa.
Uskotteko noituuteen?
Se ei kuulunut opintoihin. Ylihoitaja kyllä epäilytti.
Palkka on hyvä. 200 dollaria kuussa. ―Se tosiaan on hyvä.
Kertoisitteko tapauksesta? ―En tiedä siitä paljonkaan ―
vain sen, että potilas on Paul Hollandin vaimo.
Joudunko toiseen haastatteluun? ―Tämä riittää.
Herra Holland on sokeritehtailija. Hän asuu Länsi―Intiassa.
Länsi―Intiassako? ―Ei syytä huoleen.
Voitte istua palmujen katveessa, uida ja ottaa aurinkoa.
Palmuja...
Tapasin Hollandin Antiguassa, ja purjehdimme St. Sebastianiin.
Matka vastasi odotuksia.
Tähdet loistivat taivaalla, ja lämmin tuuli hiveli poskiani.
Hengitin syvään, ja joka soluni tuntui sanovan:
"Miten kaunista." ―Ei täällä ole kaunista.
Luitte ajatukseni. ―Tulokkaan ajatuksia on helppo lukea.
Olette vain ymmärtämätön.
Eivät lentokalat hypi ilosta.
Ne hyppivät kauhusta, sillä isommat kalat haluavat syödä ne.
Kirkas vesi välkehtii, koska se on täynnä raatoja.
Kimallus johtuu mädäntymisestä.
Ei täällä ole kaunista. Vain tuhoa ja kuolemaa.
Ette voi uskoa noin.
Kaikki hyvä kuolee täällä. Jopa tähdet.
Hollandin sanat tuntuivat oudoilta. Julmilta ja kovilta.
Pidin hänestä silti. Hän vaikutti rehelliseltä ―
joskin loukatulta, syvästi loukatulta.
Fort Holland ei ole enää linnake.
Hollandit ovat vanhaa sukua, joka toi värilliset saarelle.
Värilliset ja Ti―Miseryn. ―Mikä se on?
Vanha mies, joka asuu Fort Hollandin puutarhassa.
Nuolien lävistämänä, suru kasvoillaan. ―Elääkö hän?
Ei. Hän oli samanlainen jo erään laivan etuosassa.
Puhutte siis keulakuvasta. ―Miten vain.
Se laiva toi tänne meidän esi―isämme ja esiäitimme ―
ruumaan kahlittuina.
Toipahan sentään kauniiseen paikkaan. ―Jos niin sanotte.
Fort Holland vaikutti aluksi unenomaiselta.
Puutarha eli omaa elämäänsä.
Tutustuin talon joka nurkkaan ―
ja rakastin tai vihasin niitä tapahtumista riippuen.
Kuulin talossa oudon tunnustuksen ―
jonka vain mielenhäiriöinen saattoi päästää huuliltaan.
Samassa huoneessa, kynttilän valossa, löysin rakkauden ―
uuden onnen sydämeni sopukoista.
Minun huoneeni. Muistan, miten purin laukut ja odotin ruokailua.
Samalla ihmettelin paikan hiljaisuutta ―
sitä, ettei puutarhassa eikä sisällä näkynyt ketään.
Niin? ―Ruoka on pöydässä.
Kiitos.
Neiti Connell, olen Wesley Rand. Paul pyysi minua esittäytymään.
Taidamme syödä kahden, mutta esittelen silti toisetkin.
Isännän tuolissa istuu velipuoleni Paul Holland.
Tehän olettekin jo tavanneet. ―Kyllä vain, laivalla.
Nurkkatuoli kuuluu äidillemme, joka on meille turhan kiltti ―
ja niin viisas, että asuu kylän hoitolassa.
Onko hän lääkäri? ―Paikan johtaja.
Pitäisitte hänestä varmasti. ―Pidän nyt jo.
Minä istun tuossa, ja tässä istuu kaunis neiti Connell. ―Kiitos.
Kuka tuossa istuu? ―Veljeni vaimo.
Tämä ei vetele. En minä voi istua syrjässä.
Olette amerikkalainen. ―Kasvoin Buffalossa, Paul Englannissa.
Ihmettelinkin eri ääntämystänne ja ihmettelen yhä eri nimiänne.
Paul on äidin 1. avioliitosta.
Kun mies kuoli, äiti avioitui minun isäni kanssa.
Viidakkorummut, salaperäiset ja aavemaiset.
Ääni kuuluu sokeritehtaalta. Se vastaa tehtaanpilliä.
Siirappi on valmis kaadettavaksi. Minun on mentävä.
Kaikin mokomin ja kiitos ajastanne. ―Ei minua kaivattu.
Vain omistajalla on merkitystä eli arvoisalla Paulilla.
Hänellä on plantaasi ja minulla charmia.
Kyllä hänkin vaikutti mukavalta. ―Niin, kunnon Paul.
Voimakas, hiljainen ja surullinen kuin joku Byronin hahmo ikään.
Pitäisiköhän ottaa mallia? ―Vai mennä tehtaalle?
Odottakoon.
Olin juuri lähdössä tehtaalle. Hyvää yötä. ―Hyvää yötä.
Onko teistä pidetty hyvää huolta? ―On, kiitos.
Näyttää hyvältä. Vien tämän rouvalle. ―Minä vien.
Ei tarvitse. Riittää, että aloitatte työt huomenna.
Rouva Holland?
Rouva Holland!
Rouva Holland?
Tarkoitukseni ei ollut herättää.
Rouva Holland?
Jessica!
Vie rouva huoneeseensa, Alma. ―Tulkaa, Jessica―rouva.
Kuulin naisen itkevän. ―Itkevänkö?
Ei kukaan ole itkenyt. ―Paul―herra, se oli Alma.
Hänen sisarensa sai lapsen. ―Kiitos, Clement.
Clement, minä jään rouvan luo, jos se hoitaja huutaa taas.
Älä itke enää. Siksi hän pelästyi.
Eipä tullut lohduttamaan. Huuteli vain.
Miksi Alma itki? ―Osaankohan selittää?
Tiedättekö, mikä tämä on? ―Pyhä Sebastian.
Niin, mutta alunperin orjalaivan keulakuva.
Täkäläiset ovat kärsimyksen ja tuskan jälkeläisiä.
Elämää on pidetty taakkana ―
joten he surevat syntymää ja juhlivat kuolemaa.
Kuten sanottu, tämä on surullinen paikka.
Huomenta, neiti. ―Kiitos herätyksestä.
En halunnut pelästyttää, joten kosketin teitä kaukaa sydämestä.
Älkää nousko. Toin teille aamiaista.
Ei minua tarvitse palvella.
Palvelen mielelläni niin Jessica―rouvaa kuin teitäkin.
Olkaa siinä vain, minä kaadan kahvin. ―Kiitos.
Rouvan mielestä hienon naisen kuuluu syödä näin.
Sängyssä pitsityynyn tukemana.
Olisittepa nähnyt aikoinaan, miten kaunis rouva oli.
Niin varmaan oli. Mitä hänelle tapahtui?
Hän sairastui kovin ja menetti sitten järkensä.
Ehkäpä me pystymme auttamaan. ―Minä teen parhaani.
Puen hänet aina yhtä kauniiksi kuin ennenkin.
Ihan kuin pukisi isoa nukkea.
Mikä tuo on? ―Minulle se on kohokas, rouvalle briossi.
Onpa paljon syötävää. Mahdankohan jaksaa kaiken?
Tämä työpaikka ei ole säikkyjä varten.
En ole säikky. ―Vaikea uskoa eilisen jälkeen.
Jos olisin niin arka kuin luulette, en olisi mennyt torniin lainkaan.
Mitä pelättävää tornissa muka on? ―Ei oikeastaan mitään.
Onhan se hieman aavemainen ja pimeä.
Ette kai pelkää pimeää? ―En tietenkään.
Tai pelkäsin minä lapsena, mutta en pelkää enää.
Vaimonne näkeminen oli lievä šokki.
Kukaan ei ollut kertonut, että hän on henkisesti sairas.
Henkisestikö? ―Anteeksi.
Mitä suotta. Sitähän hän on.
Muistakaakin se ―
varsinkin silloin, kun teille syötetään paikallisia satuja.
Taikausko on tarttuvaa lajia. Joistakin se saa ylivallan.
Teistä tuskin kuitenkaan. ―Ei.
Tulkaa. Esittelen teidät tohtori Maxwellille ja potilaallenne.
Todella mukavaa, että tulitte. ―Yhteistyö sujuu varmasti.
Arvostan mutta myös pelkään sairaanhoitajia.
Minusta tuntuu aina, että he laskevat virheitäni.
Minäpä pidän teitä silmällä.
Kaunis zombi, vai mitä? Me olimme hyviä ystäviä.
Toisinaan kannattaa vitsailla, kun tilanne on toivoton. ―Tiedän.
Mutta zombi on uutta. Mikä se on?
Elävä kuollut. Ja drinkki. ―Tiedän. Ja tuima drinkki onkin.
Puhukaamme vakavasti.
Halunnette kuulla potilaastanne. ―Mielelläni.
Lyhyesti sanottuna hänellä oli ankara trooppinen kuume.
Se poltti osan selkäytimestä.
Ja tässä on tulos: tahdoton nainen ―
joka ei puhu eikä ajattele, mutta on käskettävissä.
Kärsiikö hän? ―En tiedä.
Pidän häntä unissakävelijänä, joka ei herää ―
ei tunne eikä tiedä mitään.
Emme voi tehdä muuta kuin huolehtia ruoasta ja liikunnasta.
Eikö häntä voi parantaa? ―Ei minun tietääkseni.
Voitteko antaa tarkat hoito―ohjeet? ―Listasin ne eilen.
Tulen parin päivän päästä katsomaan, miten sujuu.
Ette tainnut pelätä vaimoani näin päivänvalossa.
Hän on ollut kaunis nainen. ―Moni on samaa mieltä.
Neiti Connell, oletteko te mielestänne kaunis? ―Kyllä kai.
Entä viehättävä? ―En ole ajatellut.
Älkää ajatelkokaan, niin säästätte monet suruilta.
Betsy, minne matka? ―Vietän vapaapäivää.
Miten muka? ―Mietin samaa. Eikö täällä ole kauppoja tai jotain?
Jotain hyvinkin. Minäpä esittelen paikkoja.
Eikö teillä ole töitä? ―Kas kun minullakin on vapaapäivä.
Toinen vielä. Minun on pidettävä neidille seuraa.
Rankkaa hommaa, kun se vaatii 18 cl rommia. ―18 cl?
Naukussa on 6 cl, kolmessa 18.
Miten niin yhdessä on 6? ―Sairaanhoitaja huomaa mitat.
Tarjoilija mittasi lasiin tasan 6 cl.
Eräs vanha suku asuttaa ―
St. Sebastianin saarta.
Suvun pää on Holland nimeltään ―
ja hällä nuori Rand on veljenään.
Olenko kertonut muulista ja Clementistä? ―Odottakaa hetki.
Holland piti tornissaan ―
vaimoa kaunista kuin kukkasta.
Tämä näki veljen. He rakastuivat ―
jolloin paha ja harmit alkoivat.
Ti―Malice, mikset kertonut, että herra Rand on paikalla?
Käyn pyytämässä anteeksi. Pehmitän hänen sydämensä.
En olisi kuunnellut, jos olisin tiennyt...
Herra Rand, pyydän anteeksi. ―Olkoon.
Laulu on vain tarttunut matkaan. En tiedä, kuka sen on keksinyt.
Jotkut juoruavat keistä tahansa.
En olisi laulanut laulua, jos olisin tiennyt naisseurasta.
Häivy!
Älkää välittäkö. ―Kuulittehan laulun. Oletteko järkyttynyt?
Vain harmissani. ―Miksi? Asia on kaikkien tiedossa kiitos Paulin.
Tuntuu kuin hän haluaisi vain piinata minua. ―Tuskinpa.
Tosiaan, hän esittää jaloa aviomiestä. Sitä ei kestä kauan.
Eiköhän lähdetä kotiin. ―Saatte kuulla vielä saman kuin Jessica.
"Maailma on kai mielestäsi kaunis."
"Sinä olet kai mielestäsi kaunis."
Paul mestaroi sanalla "kaunis".
Hän käyttää sanoja aseenaan.
Hän käyttää niitä kuin nyrkkejä.
Wes, on aika lähteä kotiin.
Vaimo ja veli aikoivat pois ―
mutta Holland sitä sallinut ei.
Vaimo murtui, ja paha vallan sai.
Kuume polttava hältä järjen vei.
Wes, meidän on palattava Fort Hollandiin.
Mikä häpeä ja suru perhettä kohtasikaan.
Naisen katse on tyhjä eikä hän puhu.
Nyt hoitaja auttaa häntä liikkumaan.
Veljekset ovat yksinäisiä ja hoitaja on nuori.
Tähän loppuu lauluni.
Voi tätä murhetta.
Mikä häpeä ja suru perhettä kohtasikaan.
Voi tätä murhetta.
Mikä häpeä ja suru perhettä kohtasikaan.
Taidatte tarvita apua. ―Kyllä vain.
Ti―Joseph, passita herra Rand hevosen selässä kotiin.
Ei hän voi ratsastaa. Hyvä jos pysyy satulassa.
Kun sokeriviljelijä saa hevosen, hän ratsastaa vaikka hautaansa.
Tarkoitukseni oli tulla tapaamaan teitä talolle.
Olen rouva Rand, Wesleyn äiti. ―Rouva Rand...
Älkää pahoitelko tätä tilannetta.
Hienoa, että vaikeudet yhdistivät meidät. ―Ei Wesley yleensä juo.
Höpsistä. Tiedän, että hän juo liikaa.
Tiedän talon asioista enemmän kuin arvaattekaan.
Tiedän teistäkin.
Olette mukava ja pätevä ja ystävällinen Jessicalle.
Teitä tarvitaan.
Minä saatan teidät kotiin ja jään yöksi. Vaihtelu virkistää.
Kiitos, rouva Rand. Wesley ei kehu teitä turhaan.
Vai kehuu hän minua. Hyvä poika hänkin on, oikein hyvä.
Olen vain huolissani hänen alkoholinkäytöstään.
Auttaisitteko minua? ―Mielelläni.
Pyytäkää Paulia poistamaan viskikarahvi pöydästä.
Ei minulla ole moista valtaa. ―On ehkä enemmän kuin uskottekaan.
Älä puhu kuivuudesta. Sateet vain viipyvät.
Olen kokenut tämän. Ruoko on vaarallisen kuivaa.
Huomenta. ―Huomenta.
Kuulin eilisen ongelmista. Olipa ikävä alku.
Oli minulla hauskaakin. ―Wes osaa olla hauska.
Niin osaa, mutta voisitteko poistaa viskikarahvin pöydästä?
Se on ollut siinä aina. Muistan sen jo isoisäni ajoilta.
Mutta se lisää Wesleyn juomahaluja.
Vaikkei hän olekaan alkoholisti, matka ei ole enää pitkä.
Neiti Connell, hoidatte vaimoani, ette veljeäni.
Karahvi jää paikoilleen.
Nyt se alkaa. ―Damballalta pyydetään sadetta.
Pellot ovat rutikuivat.
Mistä tuo ääni tulee? ―Isosta näkinkengästä.
Sillä kutsutaan uskonharjoittajat houmfortiin.
Mikä on houmfort? ―Se on voodoo―temppeli.
Ja Damballa on ylijumala.
Ette ole moksiskaan. Yleensä voodoota pelätään.
Mitäpä sitä pelkäämään. Ihmiset laulavat ja tanssivat ―
ja sitten yksi jumalista puhuu jonkun paikallaolijan kautta.
Jostain syystä menot pidetään aina tällaisena tuulisena iltana.
Clement, olet unohtanut karahvin.
Ajattelin, ettei sitä tuotaisi vastedes pöytään.
Jopas nyt. Yritätkö tehdä vaikutuksen neiti Connelliin?
Sinä tekisit sen ilman viskiä.
Sinä se jaksat huolehtia minusta... ja Jessicasta.
Lopeta. ―Miksi?
On epäkohteliasta riidellä naisten nähden. ―Ymmärrän.
Olkaamme herrasmiehiä. Olitkin tosi herrasmies Jessicaa kohtaan.
Muistan, miten... ―Wes!
Lienee parempi, että Clement tuo aterian huoneeseenne.
Kuulin teidän soittavan. ―Soitan usein.
Tiedän, miltä teistä tuntuu, ja aloin miettiä, mitä sanoitte.
Että kaikki hyvä kuolee täällä väkivaltaisesti.
Miksi te tulitte tänne? ―En tiedä.
Haluan auttaa, mutten tiedä miten. ―Johan te olette auttanut.
Olen pahoillani, että toin teidät tänne.
Kuvittelin hoitajan olevan kova ja persoonaton.
Rakastan Fort Hollandia. ―Entä tämäniltainen?
Tappelevia veljeksiä ja nainen, joka on miehensä takia hullu...
Rakastatteko sitäkin? ―Älkää syyttäkö itseänne.
Ennen kuin Jessica sairastui ―
täällä tapahtui hyvin ikävä välikohtaus.
Sanoin, että pidän hänet täällä vaikka väkisin.
Ette tunne todellista Jessicaa.
Paras, ettemme puhu asiasta enää.
Kiitos. Tiedän, että tarkoititte hyvää.
En tiedä, miten toiset rakastuvat. Kenties armaansa syleilyssä.
Minä rakastuin, kun Paul hääti minut huoneesta ja elämästään.
Sanoin mielessäni "rakastan häntä" ―
vaikka tiesinkin, että hän rakasti yhä vaimoaan.
Koska rakastin Paulia, halusin palauttaa Jessican hänelle ―
palauttaa tämän entiselleen ja tehdä Paulista onnellisen.
Lopputulos on aina sama: vaimoni saattaa kuolla.
Insuliinihoito on äärimmäinen hoitokeino kuten neiti kertoi.
Myönnätte siis riskin.
Olen nähnyt hoidon tehoavan. Se antaisi sentään toivoa.
Juuri riski mahdollistaa toipumisen.
Insuliini johtaa koomaan. Sitten potilas saatetaan šokkiin.
Se voi tappaa, mutta myös parantaa.
En ole vakuuttunut. ―Sinulla on asiassa vain muodollinen vastuu.
Muodollinen tai ei, kyse on elämästä ja kuolemasta.
Ei tässä siitä ole kyse.
Vaimonne ei elä. Hänen maailmansa on täysin tyhjä.
Me voimme antaa hänelle uuden elämän.
No? ―Vaimonne on elossa, siinä kaikki.
Älkää ottako sitä noin raskaasti. ―Odotin jotain muuta.
Minäkin olen odottanut näkeväni Jessican taas kunnossa.
Eikä minusta ole apua. ―Teistä on tukea ja lohtua.
Muistakaakin se. Se on paljon se.
Miten surullista ja herkkää.
Aviomies ja hoitaja lohduttamassa toisiaan ―
koska potilas elää vielä.
Minäkin olen odottanut ―
mutta en ole pohtinut tunteitani, ne ovat selvät.
Minä en ole rakastunut toiseen naiseen.
Anteeksi, minä vien sen kyllä.
Onko tämä sisaresi lapsi? ―On. Ti―Victor ja Melisse.
Onpa mukava tavata viimein. ―Kiitos samoin.
Onpa ihana, kaunis lapsi. ―Hän on valinnut teidät.
Niistä, joille vauva hymyilee heti alkuun, tulee hänen ystäviään.
Olen todella otettu. Kas tässä.
Jottet unohda, että olen ystäväsi. ―Kiitos, Betsy―neiti.
Mukavaa nähdä iloisia ihmisiä. ―Eivät he aina ole iloisia.
Eivätpä kai. ―Toisinaan edes tohtori Maxwell ei osaa auttaa.
Eivät lääkärit ja sairaanhoitajat sentään kaikkea voi parantaa.
Ihmislääkärit eivät voi. ―Mitä tarkoitat ihmislääkäreillä?
On olemassa toisenkinlaisia lääkäreitä, parempia lääkäreitä.
Missä? ―Houmfortissa.
Höpsistä. ―Senkin voi parantaa.
Mama Rose oli järjiltään. Näin, kuinka hän sai järkensä takaisin.
Oliko hän samanlainen kuin rouva Holland? ―Ei nyt ihan.
Mutta hän parantui. ―Parantaisiko voodoo―pappi muka rouvankin?
Kyllä vain.
Houngan puhuu rummuille, jotka puhuvat Damballalle.
Parempia lääkäreitä...
Luuletko pääseväsi taivaaseen, jos käyt houmfortissa ja kirkossa?
Menehän siitä.
Mitä hölynpölyä. Hounganilla on omat keinonsa, meillä omamme.
Ette ole puhunut voodoosta aiemmin. ―Se on täällä arkea.
Ettekö usko siihen? ―Mieheni oli lähetyssaarnaaja, joten tuskinpa.
En tarkoittanut vakaumuksellista uskoa ―
vaan uskoa sen voimaan, vaikka sairaan parantamisessa.
Yllättävää kuulla moista noin järkevän tytön suusta.
Mihin te pyritte? ―Kuulin, kun palvelusväki puhui Mama Rosesta.
Hän oli kuulemma järjiltään.
Maman poika hukkui, ja hänen mielensä järkkyi.
Houngan paransi hänet käytännön psykologialla.
Mitä jos veisin Jessican houmfortiin?
Sinne meno voi olla vaarallista teille molemmille.
Täkäläisten alkukantaiset tavat saattavat kauhistuttaa teitä.
En säiky helposti. ―Valitettavasti.
Aion mennä houmfortiin.
Tehtaasta oikealle löydätte obeah―merkin.
Kääntykää banianpuuhun päin ―
ja kulkekaa sitä kohti, kunnes tulette polunristeykseen.
Siellä on risteyksen vartija, Carre―Four.
Kun hän näkee nämä tunnukset, hän antaa teidän mennä.
Missä seuraajani ovat? Tanssikoot ja iloitkoot kaikki.
Damballa, tämä nainen on sairas.
Rouva Rand! ―Arvasin teidän tulevan. Meidän on puhuttava.
Haluan sanoa vielä kerran, ettei Jessicaa voi parantaa.
Mitä te täällä teette?
Kun mieheni kuoli, olin avuton. Minua ei toteltu.
Keksin sattumalta, miten täkäläisiin voi vaikuttaa.
Eräällä naisella oli lapsi.
Rukoilin häntä keittämään juoma― veden, mutta hän ei tehnyt sitä.
Kun väitin Shangon tappavan pahat henget keitetystä vedestä ―
hän teki sen.
Se ei selitä täälläoloanne. ―Ehkä ei, mutta täällä minä olen.
Tuntui helpolta antaa jumalien puhua kauttani ―
mutta hyvän tekeminen ei ole helppoa.
Hän ei vuoda verta. ―Zombi!
Viekää Jessica kotiin. Ei teitä vahingoiteta.
Antakaa heidän mennä.
Missä te olette ollut?
Halusin auttaa teitä. ―Miten muka?
Vein vaimonne houmfortiin.
Ajattelin, että hänet voitaisiin parantaa.
Mitähän hölmöilystänne seuraa?
Halusitte palauttaa vaimoni minulle.
Miksi asia on teille niin tärkeä?
Tiedätte kyllä miksi. Huomasitte sen silloin pianon ääressä.
Huomasin jotain aivan uskomatonta.
Huomasin naisen, joka oli myötätuntoinen ―
joka rakasti minua.
Siitäkin huolimatta te veitte Jessican houmfortiin ―
te, joka pelkäätte pimeää.
Niin. ―Luulette, että rakastan Jessicaa ja haluan hänet takaisin.
On teidän tapaistanne ajatella vilpittömästi.
Olisipa se totta.
Jo teidänkin takianne.
Tottele nyt. Pois sieltä.
Olet yhtä itsepäinen kuin se houmfortin miekkamies.
Työnnät nokkasi vikapaikkaan ja aiheutat harmia kaikille.
Alma, yritä näin päin.
Käännä hevoselle selkäsi.
Hevosia ei voi katsoa ja ohjata yhtaikaa.
Niin kuin ei miehiäkään.
Kenen hevonen on? ―Poliisin.
Onko saarella poliisi? ―Vain tämä hevonen.
Kysyttäessä poliisin tarvetta kurvernööri sanoi:
"Hevosessani on poliisia riittämiin."
Kuvernöörikö? ―Niin. Jotain on varmasti sattunut.
En tarkoita nyt herra Randin humalahullutuksia ―
vaan jotain vakavaa.
Onkohan kyse käynnistäni houmfortissa?
En saa puheesta selvää ―
mutta olen pidellyt hevosta pian tunnin, ja puhe vain jatkuu.
Epäilen jotain todella vakavaa.
Vahdi hevosta. Rouva Rand pyysi minut teelle.
Paikoillasi nyt.
Yövyttekö täällä? ―Äitinne mielestä niin on paras.
Olen aiheuttanut kovasti harmia. ―Tämä oli odotettavissa.
Siksi haluankin puhua kanssanne.
Tulisitteko ulos? ―Onko kyse iltapäivästä? Näin kuvernöörin.
Niin, hän ja Maxwell olivat täällä. He ovat suunniltaan.
Rummutus ja tanssi jatkuvat ―
kunnes Jessica palautetaan houmfortiin rituaaleja varten.
Hänet olisi turvallisinta viedä St. Thomasin mielisairaalaan.
Niin varmaan. ―Wesley vaatii, että Jessica jää tänne.
Ei hänellä ole oikeutta. ―Ei juridista, jos sitä tarkoitatte ―
mutta minä kuulemma ajoin Jessican hulluuteen tahallani.
Se ei ole mahdollista. ―En tiedä. Olen miettinyt asiaa enkä tiedä.
Haluan, että palaatte Kanadaan, Betsy. ―Miksi?
Jessican, itseni ja teidän onnenne tähden.
Haluan jäädä tänne. ―Ei auta. Minä haluan, että palaatte kotiin.
Saatte tietysti irtisanoa minut. ―Älkää. Ymmärrätte kyllä syyn.
Katselitte ensimmäisenä päivänä merta lumoutuneena.
Halusin särkeä sen lumon ja osoittaa julmuuden.
Yrititte varoittaa minua. ―En vaan loukata.
Minun piti loukata Jessicaakin.
Sivalsin häntä sanoin.
Siksi teidän on lähdettävä. Katsokaas...
Täällä ollessanne olen tajunnut, miten hienoa rakkaus voisi olla.
Tasapainoista ja hyvää.
En halua tuhota moista rakkautta. ―Haluatteko, että jätän teidät?
Haluan, että lähdette, sillä pelkään, etten hallitse itseäni.
Paul!
Mitä te täällä teette?
Menkää pois!
Carre―Four!
Palaa takaisin.
Paul, anna hänen mennä. Älä estä häntä.
Jos teillä on kirjeitä, lähetetään ne samalla kuin tämä paketti.
Uutiseni voivat odottaa kotiin― paluutani. ―Nehän vanhentuvat.
Tai sitten eivät. Betsy aikoo lähteä.
Betsy, emme halua menettää teitä.
Turvaamme teihin. Minä ja Paul varsinkin.
Betsyllä on syynsä.
Ettehän ajattele minusta pahaa?
Kuinka voisimme?
Maxwellilla on huonoja uutisia. ―Tehtaaltako?
Ei vaan Jessicasta. Syynä on taannoinen keskustelumme.
Mistä on kyse? ―Koska olemme kuulleet Wesleyltä kaikenlaista ―
ja koska täällä kävi illalla voodoo―väkeä ―
tapaus tutkitaan virallisesti.
Olen siis syytetty. ―Et nyt sentään, mutta huhut paisuvat.
Onpa hienoa, kun lika― pyykkiämme pestään julkisesti.
Selvitetään asia tässä. ―Niinkö? Myönnä vastuusi.
Koko soppa on sinun syytäsi.
Viekää minut kuvernöörin luo. Mitään tutkimusta ei tarvita.
Mitä te muka voitte kertoa? ―Jessica ei ole sairas.
Uskokaa nyt, voin selittää kaiken. ―Mitä sinä yrität sanoa?
Jessica on kuollut. ―Älkäähän nyt.
Kyllä hän on. Elävä kuollut.
Ette kai väitä, että Jessica on zombi? ―En ole järjiltäni.
Se on totta. Syy on minun. ―Äiti!
Anna minun selittää. Olen yrittänyt usein ―
ja nyt on pakko.
Betsy, kertokaa, mitä te näitte houmfortissa.
Teidän on pakko, teitä uskotaan.
Rouva Rand oli siellä, eikä siinä mitään.
Hän on käynyt siellä jo vuosia auttamassa.
Olen minäkin puhunut voodoota, jotta lääkkeeni kelpaisivat.
Kyse oli enemmästä. Osallistuin palvontamenoihin.
Olin muka jumalien vallassa.
Mutta se mitä tein Jessicalle...
Kun Jessica ja Wesley aikoivat karata, menin houmfortiin.
Näin hänen hymyilevät kasvonsa, joilla hän aikoi hajottaa perheeni.
Rummut, laulu, valot...
Yhtäkkiä kuulin äänen hiljaisuudessa.
Ääni oli minun. Minä puhuin Hounganille.
Olin riivattu.
Sanoin, että Jessica on paha ja tulisi muuttaa zombiksi.
Mitä sitten? ―Inhosin itseäni.
Matkalla kotiin hoin itselleni ―
ettei mitään noitatohtoreita eikä taikarohtoja ole.
Eikä zombeja. ―Olitte oikeassa.
Hoin ja uskottelin niin, mutta Jessicalle nousi kuume.
Niin nousi. Kuume, jolla on pitkä latinankielinen nimi ―
ja jonka jälkivaikutuksiin kuuluu mielenvikaisuus.
Hän on oikeassa. ―Kuvittelitte kaiken.
Minä en kuvittele omiani.
Jotta ihmisen voisi muuttaa zombiksi ―
myrkyllä tai taikakeinoin ―
hänet pitäisi tappaa ensin, eikö niin? ―Niin.
Jessica oli kuumeinen ja houreinen ―
muttei kuollut eikä missään vastaavassa tilassa.
Ei koomassa, ei missään.
Kyllä te olette kuvitellut omianne.
Niin tietysti.
Niin tietysti...
Jessica!
Hän ei tottele. ―Jessica!
Houmfortin väki haluaa Jessican takaisin.
Miten hän muka ymmärtäisi mennä sinne?
Heillä on loitsuja, joilla kutsutaan ihmisiä vaikka maailman ääristä.
Obeah―temppuja, taikaa. Kaikkihan sen tietävät.
Uskoimme noin nuorina, mutta nyt tiedämme, että se on roskaa.
Tiedämmekö? Olet unohtanut... ―Enkä ole.
Huomasin kyllä, mitä ajattelit, kun Maxwell erehtyi koomasta.
Hän oli muka väärässä ja äiti oikeassa.
Naurettavaa. ―Tottapa.
Miksi Jessica tuli ulos? Miten voodoo―väki pystyy kaikkeen?
Se pystyy mihin tahansa. ―Olet manipulaation uhri.
Sitähän ne näkinkengät ja muu ilveily ovat.
Päästäkää minut sisään. ―Tulkaa, Jessica.
Näit äskeisen.
Äskeinen ei vakuuttanut selvin päin olevaa. Mene nukkumaan.
Menisitte nukkumaan. Tämä on ollut rankka päivä.
Olen pahoillani. Tiedän, miltä teistä tuntuu ―
ja olen pahoillani.
Voisinpa auttaa jotenkin. ―Jessica pitäisi vapauttaa.
Te voisitte tehdä sen, olettehan sairaanhoitaja.
Teillä on lääkkeitä, joilla se hoituisi nopeasti.
Jessican sydän sykkii, ja hän hengittää. Hän elää.
Olen luvannut vaalia elämää.
Pyyntö oli asiaton, mutta kunpa uskoisitte, että hän on jo kuollut.
Hetkinen. Yksi asia vielä.
Te rakastatte Paulia.
Eikö olisi parempi, että Jessica...? ―Wesley!
Rakastan Paulia liikaa ryhtyäkseni moiseen.
Anteeksi.
Kaikkivaltias Herra, vapauta heidät ikuisen kuoleman tuskasta.
Nainen oli paha ja kuoli jo omassa elämässään.
Niin, nainen kuoli itsekkyyttään, ja mies seurasi häntä.
Nainen johdatti miehen pahan tielle kuoleman askelin.
Anna anteeksi, Herra, Sinä joka tunnet sydänten salat.
Niin Herra, sääli heitä, jotka ovat kuolleet ―
ja suo eläville onni ja rauha.
Uploaded by Sylvesteri